Iako postoji evidentan porast raznih međunarodnih pravnih akata i drugih dokumenata koji se u cjelosti ili djelimično bave problematikom zaštite manjina, nema jedinstvenog pristupa u pogledu samog pojma, tj. naziva za manjine, koje se, najopštije, mogu nazvati kao „oni kolektiviteti koji su brojčano u manjini, a od ostalog stanovništva se razlikuju po svojim posebnim obilježjima, kao što su jezik, nacionalna ili etnička pripadnost ili porijeklo, vjeroispovijest i sl”.
Ako se u pogledu onih manjina, koje se odlikuju samo nekom karakteristikom, prije svega jezikom ili vjerom, rješenje nameće samo po sebi („jezičke“, odnosno „vjerske manjine“), i dalje ostaje pitanje kako nazvati one manjine koje se odlikuju skupom takvih elemenata (jezik, porijeklo, običaji i sl.), tj. nečim što se, posmatrano u cjelini, obično naziva etničkom osobenošću“. Komparativna iskustva ukazuju da sam izraz „manjina“ često nije dovoljan. Iako ovaj izraz jasno ukazuje na manjinsko svojstvo odnosne grupe (činjenicu da je ona u datom društvu ili na određenom području u manjini), ovaj izraz se bliže ne definiše.
Ova objava kreirana je u sklopu projekta “Različiti a isti” koji sprovodi NVO Multimedijal Montenegro (MMNE), a finansira ga Ministarstvo ljudskih I manjinskih prava.
@ministarstvo_ljmp_cg
#razlicitaaisti
![](https://zajedno.org.me/wp-content/uploads/2024/06/Manjine-1.jpg)